Лілія Барановська
                                                                  		 д. п. н., професор
								 м. Київ

Методологічні засади навчання дорослих у вітчизняній системі післядипломної освіти
Життєдіяльність людини в інформаційному суспільстві зумовлює необхідність її неперервного розвитку упродовж життя. Це насамперед стосується фахівців. Їхня постійна когнітивна  та діяльнісна мобільність на основі усвідомлення змінності світу як природної норми визначає доцільність неперервного підвищення компетентнісно-кваліфікаційного рівня. Зазначене вище актуалізує роль освіти дорослих у розвитку сучасного суспільства. У сучасній науково-педагогічній літературі часто вживаються поняття «освіта дорослих» (adult education), «неперервна освіта» (continuing education), «подальша освіта» (further education), «відновлювальна освіта» (recurrent education), «освіта протягом життя» (lifelong education) та ін. Освіта дорослих виконує специфічні функції, її розвиток має змістову й формальну специфіку, зумовлену особливостями контингенту осіб, які потребують навчання. Соціальне значення освіти дорослих посилюється й сучасною демографічною ситуацією, характерною для європейських країн; складним соціально-політичним середовищем, де повноцінний розвиток особистості стає неможливим без активної участі в мінливих суспільних процесах й адаптації в умовах зростаючої мобільності до культурної, етнічної та мовної різноманітності» (Л. Лук’янова,  2011).   	Освіта дорослих є цілісною системою, яка відтворює гарантії і права кожного громадянина країни на неперервне вдосконалення впродовж життя; вона орієнтована на загальнолюдські цінності, ідеали гуманізму; на гармонізацію  інтересів особистості й суспільства, а також забезпечення її доступності для всіх верств населення, створення об’єктивних умов для реалізації усіх особистісних потенційних можливостей особистості, що сприятиме як успішній адаптації до мінливих соціально-економічних умов, так і соціальній захищеності дорослої людини. 
Нині освіта дорослих в Україні представлена переважно системою післядипломної освіти. Загалом щорічно через цю освітню систему проходять понад 300 тис. фахівців, що недостатньо з огляду на необхідність задля ефективної реалізації суспільних перетворень принципово по-новому (за змістом, характером) перенавчити не менш як 25 % дорослого працездатного населення країни.
Освіта дорослих зорганізовується на основі таких загальних принципів, як: визнання права на освіту як одного із провідних фундаментальних прав людини у будь-якому віці; орієнтація на загальнолюдські цінності та ідеали гуманізму; оперативне  й  максимальне  забезпечення  освітніх  потреб  як суспільства загалом, так і окремого громадянина; системність в особистісному і професійному розвитку; доступність, неперервність і наступність освіти; визнання результатів попереднього навчання; взаємодія  і  партнерство  державних  органів,  недержавних  і громадських організацій у забезпеченні розвитку освіти дорослих; урахування особливостей культурно-освітніх потреб різних категорій дорослого населення; відповідність державним вимогам та освітнім стандартам. Водночас доречно зазначити й специфічні, андрагогічні принципи освіти й навчання дорослих: принцип пріоритету самостійності в навчанні, принцип спільної діяльності; принцип опори на досвід того, хто навчається; принцип усвідомленості навчання, принцип діагностичності, принцип рівневої диференційованості, принцип індивідуалізації навчання, принцип актуалізації результатів; принцип ефективності; принцип розвитку освітніх потреб.
 Доцільність використання таких принципів, що є складовими методології навчання, зумовлюється насамперед психологічними особливостями періоду дорослості – це найдовший, проте найменш досліджений період онтогенезу, коли інтелектуальна діяльність досягає найвищого рівня розвитку. На цьому етапі виникають специфічні особливості Я-концепції, спонукальної та емоційної сфер особистості, змінюється спосіб життєдіяльності (створення сім'ї, сімейні стосунки, батьківські функції, кар’єра, творчі досягнення тощо). Відомо, що середній рівень творчої активності для представників багатьох спеціальностей припадає на 35–39 років і більшість визначних наукових відкриттів здійснюють особи віком близько 40 років. Найсприятливішими для наукової творчості є періоди, які охоплюють  30–34 роки, а також 47–57 років. У період після 40 років людина активно розширює свої знання, оцінює події та інформацію в широкому контексті. Попри зниження швидкості і точності оброблення інформації, що є наслідком біологічних змін (знижується зір та слух, погіршується пам'ять), здатність використовувати інформацію залишається на високому рівні, хоча когнітивні процеси у людини зрілого віку відбуваються повільніше, ніж у молодої, ефективність її мислення є вищою (М.Савчин, 2005). 
Висновок. Ефективність навчання дорослих у системі післядипломної  освіти залежить від усвідомлення її суб’єктами психологічних, особистісних, когнітивних, мотиваційно-ціннісних особливостей об’єктів неперервного навчання, що сприятиме виконанню науково-педагогічними працівниками функцій учителя – медіатора знань; гіда – організатора навчання, відповідального за ознайомлення з новими можливостями розвитку; фасилітатора – помічника, відповідального за ефективність роботи в групах; тренера – організатора  з формування необхідних навичок; носія культури.