Марія Левочко
                                                                                к. пед. н., доцент, м. Київ

Показник професійних якостей фахівців
економічного напряму – професійна компетентність

Відповідно до того або іншого виду професійної діяльності вітчизняні й  закордонні дослідники розрізняють по змісту трактувань, поняття  „компетентність” й «професійна компетентність».
 Введення поняття „професійна компетентність” обумовлено широтою  його змісту, інтегративністю  характеристик,  які  відбивають  такі  поняття, як  „професіоналізм”, „кваліфікація”, „професійні  здібності” тощо.
У сучасній науковій літературі можливість здійснювати деяку  професійну діяльність  визначають терміном професійна компетентність.  Під нею розуміють складну інтегровану якість особистості, при чому, мова  йде не про окремі знання або вміння, і навіть не про сукупність окремих  процедур діяльності, а про властивість, що дозволяє людині здійснювати  діяльність в цілому. Достатньо вагомо ця думка виражена у визначенні Дж. Бергоуна: «Компетентність – здібність і готовність до виконання завдань. Вона може  вміщувати знання, уміння, розуміння та волю».
 Питання формування професійної компетентності як компонента  економічного покликання при фаховій підготовці студентів розглядали на  різних рівнях і під різними кутами зору вітчизняні та зарубіжні науковці.  Серед них:  В. Аніщенко, В. Болотов, А. Василюк, В. Ковальчук, Н. Копилова, К. Корсак, Н. Кузьміна, А. Михайличенко, А. Марков, О. Овчарук, І. Тараненко, А. Хуторський, Е. Шорт та ін.
При аналізі робіт відомих дослідників бачимо, що в змісті поняття  „професійна компетентність” вони фіксують:
•	загальну культуру фахівця, відбиту в сукупності наукових 
 знань, ціннісних орієнтацій, мотивів діяльності, пізнання ним навколишнього  світу й розуміння свого місця в ньому, здатність до розвитку творчого  потенціалу (Т.Г. Браже);
•	уміння професійно мислити й професійно діяти (А.І. Міщанко, Л.І. Міщенко, Е.М. Шиянов); 
•	ступінь розвиненості індивідуально-професійних якостей,  
необхідних для ефективного виконання професійної діяльності в конкретній  предметній області, що виражається в діловому й партнерському спілкуванні з  людьми при рішенні їхніх життєвих проблем (С.Я. Батищев, Е.І. Холостова);
•	сукупність функцій, прав і відповідальності фахівця                   ( В.Г.  Афанасьєв);
•	готовність до професійної діяльності (Г.С. Трофімова) 
 Існують різні підходи до розуміння суті професійної компетентності.  Одним з них є функціонально-діяльнісний  підхід (Н. Кузьміна, А. Маркова,  В.Симонов,  Р. Шакуров,  А. Щербаков  та ін.),  що розглядає компетентність  як єдність теоретичної і практичної готовності до виконання професійних  функцій, при якому основні параметри професійної компетентності задаються  функціональною структурою професійної діяльності. 
Відтак, в підготовці фахівця–професіонала актуальним завданням  сьогодення є така підготовка, результатом якої виступає здатність сприймати  ринкові перетворення, легко адаптуватися до змін у житті, розвивати власну  компетентність. Підготовлений до професійної  діяльності майбутній фахівець  зі сформованою на високому  рівні  професійною  компетентністю  буде  мати  можливість більш гнучко аналізувати різні ситуації, мобільно реагувати на  зміни в соціальному, культурному, економічному житті суспільства, здійснювати ефективне ділове спілкування, ураховувати основні економічні  закони у процесі професійної діяльності, самовдосконалюватися протягом  всього життя.
Визначаючи зміст поняття професійної компетентності, учені  розглядають її як взаємозв’язок методологічних, науково-теоретичних і  практичних знань (Н.В. Кузьміна, І.Г. Огородніков, М.М. Скаткін, В.О. Сластьонін), поєднання науково - теоретичних, конструктивно – технологічних,  нормативних знань (В.В. Краєвський), змістовних та операційних знань (М.М. Скаткін), єдність фундаментальних та інструментальних знань (С.І. Архангельський), теоретичних і практичних знань (Ю.М. Кулюткін).
Узагальнюючи вищезазначене, додамо, що професійна компетентність  через виключну значущість у структурі якостей особистості виступає об’єктом  підвищеної дослідницької уваги зарубіжних учених ( Д. Брител, Є.Джимез,  Р. Квасниця, В. Ландшеєр, М. Леннон,  П. Мерсер,  М. Робінсон).
У широкому колі наукових досліджень ми відокремили такі підходи до  розуміння професійної компетентності. В енциклопедії професійної освіти  зазначається, що професійна компетентність містить не тільки уявлення про  кваліфікацію (професійні навички, уміння і знання) й освоєні соціально – комунікативні та індивідуальні здібності, що забезпечують самостійність  професійної діяльності.
        „Професійна компетентність” означає сукупність професійно обумовлених  вимог, у нашому випадку, до фахівців економічного напряму (бухгалтерів, економістів, фінансистів, банкірів).
На сьогодні в Україні результатом освіти  вважаються підсумкові оцінки  в  атестаті або дипломі випускника. На практиці ж часто спостерігаються  протиріччя між записами в дипломі і фактичними компетенціями випускника:  при інших рівних умах (вік, освіта, середній бал диплома, займана посада) одні  спеціалісти домагаються визначних успіхів, а інші, навпаки, показують явну  невідповідність займаній посаді. Справа в тому, що, крім посадових обов’язків,  необхідний також специфічний набір професійних компетенцій.
Із викладеного вище можна зазначити, що метою професійної освіти є  підготовка кваліфікованого спеціаліста, який має бути здатним до ефективної  професійної  роботи згідно з його спеціальністю на конкуруючому ринку  праці.